subtitrare: starpulse [starpulse][dot][ro][at][gmail][dot][com]
Numele meu este Melinda Gordon.
Sunt măritată, locuiesc într-un orăşel,
şi sunt proprietara unui magazin de antichităţi.
Aş putea fi ca şi tine.
Cu excepţia faptului că de când eram mică am aflat că pot vorbi cu morţii.
Spirite legate de pământ, aşa le numea bunica.
Sunt blocate aici deoarece mai au treburi nerezolvate cu cei vii
şi vin la mine să caute sprijin.
Ca să-ţi pot spune povestea mea, trebuie să ţi-o spun pe a lor.
În episoadele anterioare în "Ghost Whisperer"...
este un avion în aer...
nimeni nu îl pilotează!
Chiar nu am acel sentiment ca el ar fi fost în acel zbor.
Care-i probabilitatea, adică?
Nu se poate să-mi pierd fratele, Melinda.
- Aşteaptă! - Sunt ai mei.
tot încerc să-mi fac curaj să merg acolo,
- Priveşte lista pasagerilor. - Andrea...
E ceva ce trebuie să-ţi spun.
- L-ai văzut pe Mitch. - Andrea-
- Nici...! Nu. Nu. - Dar nu sunt sigură-
Nici gând. Nu e el.
Erau 250 de oameni, Jim.
Chiar am dreptul să ignor asta?
Dar miile de oameni pe care i-ai putea salva de-a lungul vieţii?
Nu poţi păcăli aceste suflete să rămână aici.
Am să eliberez toate preţioasele tale suflete.
Iar în schimb te voi lua pe tine.
Mitch!
- Mitch? - Îmi pare nespus de rău, Mitch.
Trebuia să fiu în acel avion, Melinda.
Nu-mi vine să cred că Andrea este moartă.
Cum s-a întâmplat?
Era la volan în drum spre apartamentul tău din oraş.
S-a străduit atât de mult să dea de tine.
Presupun că maşina ei s-a aflat în calea avionului.
- Crezi că a suferit? - Nu.
Nu, nu cred.
Nu se poate aşa ceva!
E a mea!
- Andrea! Andrea! - Melinda, nu înţeleg ce se întâmplă!
- Te rog, ajută-mă! - Te-am căutat, unde eşti?
La magazin. Sunt aşa de speriată!
- Poţi veni la mine acasă? - Nu ştiu!
Ok. Am să vin eu acolo. Am nişte veşti într-adevăr bune.
Alo?!
Cum de poate să îţi telefoneze?
Avea mobilul cu ea. Poate că trimite impulsuri prin câmpurile energetice.
- Vin cu tine? - Nu, vrea să stea de vorbă numai cu mine.
Va fi atât de fericită!
Nu!
Mă dor ochii de la lumină.
Andrea, mi-am făcut atâtea griji în privinţa ta!
- Spune-mi că totul va fi bine. - Poate chiar este.
S-ar putea să nu fii moartă cu adevărat.
- Cum? - E adevărat, Jim te-a găsit,
Jim ţi-a găsit corpul.
Eşti în comă la Mercy Hospital, dar te vei face bine.
Eşti în afara corpului până îţi vei reveni din comă. Doctorii se străduiesc din greu.
Nu mă minţi? Nu încerci doar să mă faci să mă simt mai bine?
Uite, nu eşti în afara oricărui pericol. Ai ceva leziuni, unele serioase,
dar doctorii cred că vei trece cu bine acest hop.
Te-am vegheat, la spital, în fiecare zi.
- E înfricoşător aici. - Cum e?
Nu prea-mi place să mă uit în jurul meu. Sunt... sunt oameni aici.
- Oameni? - nu oameni...
Presupun, cred, entităţi sau aşa ceva? Sunt întunecate, şi urmăresc tot timpul.
- Nu prea pot să văd clar. - Melinda!
Melinda... Deschide uşa!
- Dechide usa, lasă-mă să intru! - Nu pot!
- Uşa! - Nu se deschide!
Andrea!... Nu... Nu!
- Nu! - E în regulă.
- A fost doar un vis. - Îmi pare rău.
Vrei nişte apă?
Am visat că era vie,
ca tu i-ai găsit corpul şi că se va face bine.
Crezi că încearcă să ajungă la tine prin vis?
Nu aşa merge treba de obicei. M-am speriat ca naiba, cred.
Nu zău.
- Îmi pare rău că te-am trezit. - Da, şi mie.
Visam că pluteam pe un rău cu bere şi aveam o halbă uriaşă în mână.
Visurile tale sunt întotdeauna aşa de... complexe?
Cam aşa.
Crezi că ai să poţi adormi?
Nu vreau să te ţin treaz. Ştii, mai bine mă duc jos şi citesc ceva.
Romano.
E a mea.
Ajută-mă.
Moartea nu există. Nu contează.
Doar am adormit în camera de alături.
Toate rămân aşa cum sunt.
Vechea viaţă pe care am trăit-o atât de afectuos împreună nu s-a schimbat.
E aici, Andrea?
Aşa cum am fost unul pentru altul, aşa rămânem.
- Nu fac altceva decât să aştept un răstimp, undeva foarte aproape... - Nu.
Numai că nu înţeleg de ce nu vine la mine.
- Poate a trecut dincolo. - Nu, nu a făcut-o.
Aş fi simţit dacă ar fi făcut-o.
Doar că nu-mi dau seama ce o ţine încă aici.
...Cum ne vom amuză împreună de toate, când ne vom reîntâlni.
Poate e încă ataşată de apartamentul ei. Mă duc mai târziu să verific.
Mulţumesc pentru tot ce ai făcut, Melinda.
Sper că ştii cât de mult te-a iubit Andrea.
Şi eu am iubit-o, de asemenea. Atât de mult!
Erai ca o soră pentru ea.
Ai simţit... ca şi cum ar fi cu tine?
Într-un fel, ştii tu, ca şi cum s-ar afla lângă tine?
Nu. Nu tocmai.
Dar tu?
Mi-aş dori asta.
Andrea spunea că tu înţelegi moartea altfel decât majoritatea dintre noi.
Ce altceva ţi-a mai spus?
Doar ca tu ştii cum să ajuţi oamenii îndureraţi.
Acum eu sunt una dintre ei.
Amândoi am pierdut o soră.
Aici, în încercatul orăşel Grandview,
locuitorii se lupta din greu să-şi reia viaţa obişnuită,
la doar câteva zile de la tragedia zborului 395.
Ne aflăm astăzi aici pentru a constată acest lucru. - Scuzaţi-mă,
încercam astăzi să descoperim modul cum oraşul îşi revine
după dezastrul provocat de prăbuşirea avionului.
Cum credeţi că merg treburile?
Pot doar să spun că oamenii din acest oraş sunt cu adevăr puternici,
sunt nişte supravieţuitori.
- Vom fi bine. - Mulţumesc.
Aţi auzit opinia unuia dintre locuitori.
Oraşul este îndurerat, dar hotărât să revină la cotidian.
Andrea?... Eşti aici?
Vreau doar să vorbesc cu tine, te rog.
Ştiu că eşti înspăimântată.
- Unde e Andrea? - Mi-ar plăcea să-i transmit mesajul tău.
- Ce-i faci? - Nu trebuie să-i fac nimic.
- Îşi face totul singură. - Cine eşti?
Am fost viu cândva. Exact ca tine.
- ...Am avut un nume, o viaţă. - Romano... Acesta e numele tău?
- Sunt doar un umil profesor. - Profesor?
Încercând să răspândească vestea.
- Foarte asemănător cu tine. - Ce cauţi aici? Ce doreşti?
- Am ceea ce-mi doresc. - Nu, nu. Nu ai.
Andrea nu va merge cu tine. O cunosc. Va merge către lumina.
Am s-o am pe ea, şi am să te am şi pe tine, de asemenea.
Este doar o chestiune de timp.
Andrea, trebuie să treci dincolo. Te rog lasă-mă să te ajut.
- Nu pot. - De ce nu? - N-ai putea să înţelegi niciodată de ce!
Nori şi frig în zona Seattle la noapte. Posibile averse mâine,
dar în restul săptămânii se pare că vom vedea ceva soare.
Printre alte ştiri din ţară, Grandview, micuţul oraş de pe Coasta de Est
încă se resimte după tragicul accident aviatic.
Pot doar să spun că oamenii din acest oraş sunt cu adevăr puternici, supravieţuitori
şi va fi bine.
Mulţumesc.
Melinda...
Toate aceste întrebări ne aduc înapoi la chestiunea puterii minţii.
Ceva atât de puternic încât poate crea ceea ce noi vrem să fie real.
De aceea atleţii recurg la tehnici de vizualizare,
pentru că dacă îţi imaginezi, se va întâmpla.
Cum extrapolam această teorie la lumea supranaturalului?
Spectre, demoni, entităţi, poltergeist, bântuiri.
Ce facem noi? Spunem că toate aceste lucruri sunt complet aiurea,
sau ca ele sunt explicabile într-un fel sau altul.
Acum, întrebarea mea pentru voi este următoarea:
e posibil ca toate acestea să constituie doar o extensie a funcţiei cerebrale,
o extensie a minţii colective, care creează mituri, sau umple golurile, dacă vreţi...
Aceasta urmează să studiem la acest obiect.
Profesore Payne, bună, eu sunt Melinda Gordon.
- Îmi pare bine. - Am vorbit la telefon, vă amintiţi?
- Despre ce? - Am citit despre lucrările dvs.
- Şi? - Am nevoie de ceva ajutor.
Şi eu am nevoie de mult ajutor, de asemenea, mai mult decât îţi imaginezi,
dar nu vin la tine să ţi-l cer, nu-i aşa?
Uite, se spune că eşti expert în credinţele oculte
şi istoria supernaturalului.
Aşa cum sunt văzute ele de psihologia contemporană. Dacă, însă, vrei
să afli testamentul mătuşii tale moarte, să ştii că nu te pot ajuta.
- Crezi că e necesar să fii nepoliticos? - Necesar, nu. Amuzant, întotdeauna.
Uite ce, tu eşti cel care poate să rezolve situaţia, iar eu am nevoie de unul ca tine.
Se spunea că eşti un geniu.
Nu-mi vine să cred că nu poţi sacrifica o jumătate de oră!
Mă înnebuneşte modul în care îmi este atribuit cuvântul "geniu", înţelegi?
Pe de altă parte, venind de la tine, mă măguleşte oarecum.
- Îmi cumperi de mâncare? - Da.
- Vino cu mine. - Perfect!
Eu nu predau supernaturalul.
Eu predau nevoia societăţii de a crede în supernatural,
miturile şi legendele de veacuri.
Există o mulţime de mituri legate de spirite întunecate şi spirite luminoase.
Eu doar încerc să aflu mai multe despre ele.
- De ce? - Chiar am nevoie, sincer.
Păi, majoritatea culturilor evidenţiază aceleaşi teme.
Pe scurt, e vorba de demoni, entităţi întunecate, umbre, fantome.
Ştii, relaţia dintre bine şi rău a fost dintotdeauna simbiotică.
Nu poţi avea una fără cealaltă... Apropo, că veni vorba de lup,
- nu încerca creveţii aceia. - La ce servesc?
- Aparent, să ne îmbolnăvească. - Te referi la creveţii?
- Tu nu? - Spirite, spirite întunecate.
Spiritele întunecate şi cele luminoase sunt legate
la capete opuse, evident, iar spiritele întunecate sunt aici ca să creeze raul,
nu numai să îl creeze, dar şi să îl amplifice.
Şi spiritele luminoase?
Spiritele luminoase se asigura că decedatul trece în partea cealaltă.
Lumina, rai, paradis, numeşte-o cum vrei.
Ele sunt protectoarele sufletelor noastre.
Ele se învârt peste tot împărtăşind toate lucrurile bune.
Dragoste, fericire, bucurie, bla bla bla.
Şi un spirit întunecat poate deveni mai puternic decât celelalte?
Asta depinde de cât de multe suflete poate lua,
de aceea şi urăsc spiritele întunecate atât de mult pe cele luminoase,
pentru că cele luminoase întotdeauna îndepărtează sufletele de lângă cele rele.
Mai există şi o versiune est-africana
în care un spirit întunecat poate lua sufletul unui spirit luminos,
e ca un fel de triplu-bonus la puncte.
Înghiţind sufletul unui spirit luminos, spiritul întunecat devine invincibil.
- Eşti bine? - Mda Ai văzut vreodată...
această imagine?
- Un tip de la un radio de pe vremuri? - NU e amuzant.
- Avem un nume? - Romano, poate, nu sunt sigură.
Ok. Este acest Romano al tău un spirit întunecat sau unul luminos?
Ai dreptate. Sunt prea neatenţi cu folosirea cuvântului "geniu".
Asta a durut, zău! Cine ziceai că eşti?
Cineva care are nevoie de ajutor. Cineva care are nevoie să afle.
- Poţi măcar să verifici schiţă? - Deja mă ocup de asta. La revedere.
Nu prea îmi dau seama ce speri să obţii vorbind cu acest profesor.
Nici eu nu ştiu sigur, dar măcar de-aş putea afla cine este Romano asta,
ca să o pot ţine departe de el.
Ştie ce puteri ai? Profesorul.
- De ce nu-i spui? - Nu spun oricui.
- I-ai spus Andreei. - Mda, poate nu ar fi trebuit.
Poate că toată chestia asta cu spiritele i-a invadat viaţa exact ca şi pe a noastră.
Poate că i-ar fi fost mai bine dacă nu ar fi ştiut niciodată.
Uşurel. Trebuie să realizezi că şi tu eşti afectată. Ai trecut printr-un...
şoc teribil. Ia-o uşurel.
Nu pot.
- De ce? - Pentru că, dacă stau şi mă gândesc, mă simt atât de vinovată.
Ştii, poate că tot ceea ce s-a întâmplat este numai din vina mea.
Adică, de la mine a aflat de avion.
Din cauza mea a venit acest Romano după ea.
Poate că...
Poate că... am dezlănţuit ceva ce nici eu nu pot înţelege.
Fă ce poţi mai bine prin puterile tale.
NU-mi vine să cred că nu mai e.
Nu-mi vine să cred că nu va intra pe această uşă dintr-o clipă în altă
cu o cafea şi o glumă.
Aş da orice, numai să o mai aud încă o dată râzând.
Niciodată nu s-a îndoit de mine.
- Chiar şi pentru un minut. - E ceva ce ar trebui să ştii despre mine.
Mda. Şi va suna cam aiurea.
Şi îţi spun asta din două motive.
Unu - pentru că am un încredere în tine. NU pari să fii genul moralist.
- Ok... - ok, deci uite...
Uneori, când oamenii mor, spiritele lor nu pleacă.
Rămân legate de pământ, din varii motive.
Iar... eu pot vedea aceşti oameni. Aceste... spirite.
Vorbesc cu mine, eu îi pot ajuta.
Cred că ar trebui să zici şi tu ceva, şi asta repede.
Este...cea mai...
- cool chestie pe care am auzit-o vreodată. - Nu mă crezi nebună?
Nu mai nebună decât mine.
Adică, te cred. Îmi place chestia. Ştiam că vei înţelege, am simţit-o.
Dar ziceai că mai există un al doilea motiv pentru care îmi spui asta.
Păi, ai o fantomă agăţată de tine.
Scuză-mă, ce-ai zis? Ce? Unde? Unde?
Mă gândeam eu că mă poţi vedea!
Este... în spatele tău. Te urmăreşte de vreo două săptămâni încoace.
Ce? De ce? Ce vrea?
În sfârşit! Uite care-i treaba... - E-n regulă,
nu trebuie să ţipi! Doar pentru că ai murit nu înseamnă că nu te mai aud.
În regulă, ce ştiu eu?! Credeam că vorbesc
de dincolo de lume sau aşa ceva.
Nu contează, chestia e că am locuit în apartamentul în care stă ea acum.
E un bătrân care a locuit în apartamentul tău.
Spune-mi că n-a murit în apartamentul meu.
NU am murit acolo. Am mierlit-o într-un autobuz, pe drum spre casă.
Atac de cord. Dar să nu divagam. Ideea e următoarea.
Sunt o grămadă de fotografii cu nepotul meu, care au căzut în spatele sobei,
şi nu am apucat să le iau de acolo, iar fiicei mele i-ar plăcea tare mult.
Sunt nişte poze cu nepotul său în spatele sobei.
Numele fiicei mele este Nancy Howard. Figurează în cartea de telefon.
Vrea ca tu să-i trimiţi acele poze fiicei lui. Am numele ei.
E în cartea de telefon.
Glumeşti, aşa-i?
Chiar o să-mi placă să fac asta.
Andrea?
Am ajuns aici acum o jumătate de oră.
N-am putut învârti cheia în yala. Am bătut, dar nu mi-a răspuns nimeni.
Alo? Cine-i acolo?
Încearcă din nou cheia.
Cine ar fi putut face asta?
E o nebunie. NU înţeleg.
Cuvintele... numele acela, Romano. Habar n-am cine e, tu?
- Totul pare un pic aiurea acum. - Să sun la poliţie?
- Dacă te face să te simţi mai bine,însă... - Melinda, dacă ştii ceva,
te rog, spune-mi.
Chiar nu ştiu ce se întâmplă.
Simţi ca şi cum ai cunoaşte pe cineva...
Adică, să ştii cine e, cu adevărat?
- Da. - Şi eu.
Şi îmi cunosc sora. Poate sună nebuneşte,
dar simt că ceva nu-i în regulă. Ca şi cum nu s-ar odihni în pace.
Nu mai suport.
Poate ştii că nu întotdeauna lucrurile au mers strună între noi.
Mi-a spus că nu i-ai vorbit timp de doi ani...
E mai rău decât atât.
E ceva ce nu i-am spus niciodată.
Ceva ce ar fi trebuit să ştie.
- Ce? - Mai are vreo importanţă?
E prea târziu.
Andrea? Eşti aici?
Andrea?
Mi-a spus să nu vreo o iotă din ce-ai să-mi spui.
Romano?
Nu vreau să fiu moartă! N-ar trebui să fiu moartă!
Te rog... ajută-mă. Nu vreau să fiu aici. Dar o merit.
- Nu, n-o meriţi! - Ce se va întâmpla dacă merg cu el?
Te va transforma în ceva, ceva asemănător lui.
Mă face să vreau să fiu cu el!
Andrea, sunt numai minciuni! Te rog, nu-l lăsa să-ţi facă asta.
- Trebuie să plec. - Unde?
Unde a început totul. O, doamne.
Andrea, te rog!
- Trebuie să plec acum. - Andrea!
- Alo. - Salut, Melinda, Sunt Rick Payne.
Tocmai m-am întors la birou.
Ai putea să vii până aici? Chiar acum?!
Nu poate aştepta până dimineaţă? Am avut o seară cam agitată.
Nu ştiu. Nu cred.
Bine, am să ajung cam în 15 minute.
Există posibilitatea să treci pe lângă vreun restaurant chinezesc?
- Niciuna. - Destul de corect.
- Când s-a întâmplat asta? - Astăzi. Mi-am ţinut lecţia,
apoi am ieşit să cinez - mâncare polineziana.
Ai încercat vreodată limba cu papaya? Nu ţi-o recomand.
M-am întors la birou să iau nişte cărţi, şi am găsit ceea ce vezi.
Cine ar fi putut face asta? Vreun angajat nemulţumit? Nu, nu.
Nu cred. Şi apoi, ia uite aici.
E o schiţă pe care nici nu am ştiut vreodată că o am.
- Ştii cumva ce reprezintă? - Da, bineînţeles.
- Păi? - Scuze,
pe scurt e un avertisment. E o incantaţie încasa de magie neagră.
"Stai deoparte sau mori" ăsta ar fi mesajul.
Cine eşti tu, de fapt? Mai întâi ai venit şi ai pus nişte întrebări f. interesante.
Apoi, hopa, îmi găsesc biroul redecorat. Şi mai primesc şi o ameninţare cu moartea.
Uite, sunt un fel de studentă.
Sunt unele lucruri pe care le ştiu şi unele de care încerc să-mi dau seama.
E, ştii, e grozav.
Şi ai de gând să-mi spui că toate astea s-au întâmplat din cauze supranaturale?
- Da. - Hai, zău! E prea de tot!
Cine te-a trimis aici? Cine te manipulează?
E Spiegelman de la Princeton, nenorocitu' ăla?
Schiţă pe care ţi-am lăsat-o. Ai aflat ceva despre el?
De fapt, da, chiar am aflat.
Este o sectă obscură în Algeria, care venerează diavolul...
Utilizează această imagine ca obiect al idolatriei lor.
Am mai găsit un alt grup în Maroc şi încă unul în Portugalia.
E uimitor.
Vino încoace! S-ar putea să vrei să vezi asta.
Este...
un lider sectant american ce trăieşte în Spania - cunoscut sub numele Romano.
Tipul are 115 prozeliţi.
Şi i-a convins pe toţi să trecă de partea întunecată.
Şi,aşa cum mi-ai spus,spiritelor întunecate le plac sufletele supărate şi otrăvite.
Otrăvite este un eufemism. Tipul ăsta i-a convins să comită actul malefic suprem...
Asta le asigura un loc alături de el în eternitate.
- Sinucidere? - În masă.
Spui că l-ai văzut recent?
- Într-un fel. - Ştii, e fascinant,
pentru că toată chestia asta s-a întâmplat în 1939! Iar Romano s-a sinucis şi el.
Şi a devenit un spirit întunecat?
Să spunem, de dragul conversaţiei, că spiritele întunecate chiar există.
Aş zice că Romano al tău era un spirit întunecat cu mult înainte de întâmplare.
- Unul viu? - Cu cât vedin mai puternice,
aceste spirite întunecate capăta abilitatea de a controla fiinţele slabe.
Dea le controla corpurile?
Teoretic. Uite, aia e o poză a unui ratat pe nume Romano
cu o inimă neagră şi o voinţă slabă. Dar odată ce spiritul a ieşit din el
toată energia negativă provenită de la acea sinucidere în masă
l-a făcut de 100 de ori mai puternic. Şi s-a întors în eter mai rău că niciodată.
- Şi acum? - Acum...
se regrupează pentru o nouă muşcătură.
Poate că suge suflet după suflet
întărindu-şi puterea tot mai mult, până ce va lua pe următorul
şi va reuşi să provoace un rău adevărat lumii.
Şi nu pare că se va opri până nu va distruge tot ce e bun în lume.
- Vorbeşti ca unul care crede. - Aş vrea să cred.
Aş vrea să cred că e mai mult decât această scurtă călătorie către mormânt.
Aş vrea să cred în viaţa de după moarte.
Cred în ştiinţă. Am nevoie de dovezi. Am nevoie de fapte şi forme.
- Nu pot merge numai pe credinţă oarbă. - Înţeleg unde vrei să baţi!
Fără credinţă, fără speculaţii.
Trebuie să mă pregătesc de micul dejun.
Romano, nu a ucis el însuşi pe nimeni, nu-i aşa?
Adică, doar i-a convins pe ceilalţi să se sinucidă.
Ăsta e încă un leitmotiv al părţii întunecate.
Pentru a obţine ceea ce vor, trebuie să acapareze un suflet
care acţionează din proprie voinţă, care cooperează la autodistrugere.
Unde naiba ai fost, Kyle?
- Am fost ocupat. - Observ.
Omule, ce-i cu tine şi cu gagica asta... Melinda?
Parca-ai fi obsedat de ea.
Ea şi cu mine - avem nişte treburi nerezolvate.
Deci, faptul că Romano nu a ucis fizic pe nimeni
înseamnă că are mai puţină putere decât credeai tu.
Înseamnă că are mai multă.
Imaginează-ţi-l în stare să convingă oamenii - 100 dintre ei - să se sinucidă.
- Le pătrunde în minte, nu? - Nu, le pătrunde în suflete.
Îi face să se simtă inutili, malefici.
Le intoxica spiritele. Cu cât ei slăbesc, cu atât devine el mai puternic.
- Asta îi face şi Andreei? - Mda, asta încearcă.
Şi asta mă face să mă simt frustrată, pentru că ea e cea care-l poate înfrunta.
Iar eu trebuie să o fac să înţeleagă asta.
- Nu ştii unde e? - Spunea că se întoarce
înapoi unde a început totul, dar începutul a ce?
Al prieteniei voastre? Al magazinului?
Stai puţin...
Obişnuiam să-i spun tot timpul Andreei ca moartea nu este sfârşitul, ci începutul.
Acolo este.
S-a întors acolo unde a murit,
adică unde a început totul.
- Nu pot trece dincolo. - De ce nu?
Romano spune că voi fi pedepsită.
- Pentru ce? - În noaptea aceea
Când Mitch a venit la magazin
şi când i-ai spus că am murit.
când am realizat că era adevărat - ca Mitch era în viaţă şi eu cea moartă...
pentru o clipă doar
am vrut să facem schimb de locuri. Am vrut aşa de mult să trăiesc
încât mi-am dorit ca Mitch să fi fost omorât de acel avion, nu eu.
M-am rugat pentru asta.
Eram toţi şocaţi.
Dar trebuie să vorbeşti cu Mitch. Şi el are ceva să-ţi spună, de asemenea.
Propriul meu frate, iar eu mi-am dorit să fie mort!
Nu pot fi iertată pentru asta.
- Ba da, poţi. - Nu vreau să fiu.
Ştiu că-ţi faci bagajele, dar trebuie să vorbesc cu tine.
Ştiu cât de mult ai pus la suflet.
- Crezi? - Mi-ai spus cât de bine o cunoşti pe Andrea.
Că nu are odihnă, că ceva n ue în regulă. Poţi simţi asta.
Andrea ştie despre asta? Ca tu poţi... că vezi morţii?
Da. Obişnuiam să vorbesc cu ea despre asta tot timpul.
Nu-mi vine să cred că nu ţi-a spus niciodată nimic.
- Te credea? - Da.
Era atât de deschisă la minte şi atât de curioasă.
Avea o mulţime de întrebări, întotdeauna vroia să afle mai mult.
În acea noapte... în faţa magazinului,
când ne-am întâlnit şi mi-ai spus ce s-a întâmplat cu Andrea,
vrei să spui că ea era acolo?
Că ai văzut-o? Ne-a văzut şi n-a putut...
n-a putut să-mi transmită că e acolo?
Era confuză, Mitch.
Credea că tu eşti cel care murise. A fost un moment dificil pentru toţi.
E într-un loc rău.
Nu poate trece în lumină, iar motivul eşti tu.
Ai o ultimă şansă de a face ceva bun pentru sora ta.
Sunt multe legate de ea aici. Asta ne va ajuta.
Deci... ce facem...
- ce ar trebui să fac eu? - Cel mai bine ar fi să-mi povesteşti ceva despre Andrea.
Doar povesteşte-mi ceva.
Călătorea tot timpul,
mereu departe şi niciodată nu ne întâlneam.
Tata s-a îmbolnăvit, iar boala s-a înrăutăţit rapid.
Cred că se agaţa de viaţă cu speranţa de a o mai vedea pentru ultima oară.
Dar nu am reuşim să dăm de ea.
Am stat lângă tata în noaptea în care a murit.
Ştia că Andrea ar avea inima zdrobită că nu a fost lângă el...
cât de vinovată s-ar simţi.
Şi mi-a cerut să-i spun că nu-i nimic,
ca el a iubit-o şi ştie că şi ea l-a iubit.
Şi că o va revedea din nou.
N-a vrut să-i rănească sufletul.
Niciodată nu mi-ai spus asta.
E aici, Mitch.
Acum?
Aici cu noi?
Vrea să ştie de ce nu i-ai spus niciodată ce ţi-a transmis tatăl vostru.
Pentru că am fost foarte furios că nu a fost acolo, atunci.
Şi ştiu că nu e corect. Şi îmi pare rău. Aveam să-i spun cândva.
N-am crezut niciodată că va fi prea taziu.
Îi spui tu, Melinda?
MItch, în noaptea în care ai venit la magazin, Andrea era aici.
Ne privea când ţi-am spus că ea a murit.
Şi, pentru un moment, când a realizat adevărul, a vrut să facă schimb cu tine.
A vrut ca ea să fie cea în viaţă, chiar dacă asta însemna că tu să fii cel mort.
A fost doar pentru o fracţiune de secundă.
Şi se simte complet vinovată pentru asta.
Este, parţial, motivul pentru care e încă aici. Are nevoie de iertarea ta.
- Spune-i că eu... - Te poate auzi.
Andrea...
Mi-am dorit acelaşi lucru. Am vrut ca eu să fiu în acel avion,
iar tu în siguranţă,
în viaţă.
Tu ai fost întotdeauna cea căreia i-a plăcut viata.
Eu am fost atât de precaut, atât de îngrijorat să nu fac un pas greşit.
Atent la ce spune lumea...
Tu erai tot timpul cu un pas în faţă. Tu eşti cea care ar trebui să trăiască.
Vrea să audă de la tine ca o ierţi.
Nu e nimic de iertat. Nu a greşit cu nimic.
Tu mă poţi ierta?
Să spunem că suntem chit.
Spune că sunteţi chit acum.
Spune că voi fi judecată în lumină.
Nu-ţi fie teamă. Nu-l lăsa să-ţi pătrundă în minte.
Cum de nu intra înăuntru?
Nu poate, acum.
Este prea multă dragoste aici.
Şi tot asta e şi în lumină, nu judecată.
Uite, toţi ne simţim vinovaţi de ceea ce s-a întâmplat în acea noapte.
Dar e timpul să trecem mai departe. Nu mai înseamnă nimic acum.
Mi-e teamă.
Ştiu că îţi este.
Încearcă însă să-ţi aminteşti toate lucrurile bune care ne rămân.
Aminteşte-ţi că fiecare persoană care te-a cunoscut...
în special eu.
M-ai învăţat să-mi înving teamă.
Şi ai iubit de-adevăratelea,
şi ai fost iubită. Şi asta te reprezintă în lumină, nimic altceva.
O văd.
Lumina...
E mai frumos decât mi-aş fi putut imagina vreodată.
Atunci du-te acolo.
Liberă. Aşa ar trebui să te simţi.
Melinda...
Îmi vei lipsi atât de mult.
Ne vom revedea.
Şi când am să ajung acolo, ar fi bine să mă aştepţi.
Să fii prima fată care mă întâmpina.
Am să aştept.
La revedere.
Transmite-i tatei salutări din partea mea.
Şi el îţi transmite ţie.
A plecat.
Să vedem, mergi în Driscoll County, cu legătura în Chicago.
Totul e în regulă. Mai trebuie să văd doar o poză de buletin.
Mi-am uitat cartea de identitate în maşină.
Ai timp destul. Du-te şi ia-o, întoarce-te şi vii direct în faţă.
subtitrare: starpulse [starpulse][dot][ro][at][gmail][dot][com]
Watch any video online with Open-SUBTITLES Free Browser extension: osdb.link/ext